Mă numesc Dalton Russell.
Fiți foarte atenți la ce spun...
căci îmi aleg cu grijă cuvintele și nu mă repet niciodată.
V-am spus numele meu, adică "cine".
"Unde" ar putea fi cel mai rapid descris ca o celulă de închisoare.
Dar e o diferență enormă...
între a fi închis într-o celulă mică și a fi în recluziune.
"Ce" e ușor.
Recent, am plănuit și am pus în mișcare executarea unui jaf bancar perfect.
Asta e și "când".
Cât despre "de ce", dincolo de motivația financiară vădită,
e foarte simplu.
Pentru că pot.
Ne mai rămâne "cum".
Și, așa cum se spune în popor,
aici e buba!
OMUL DIN INTERIOR
BANCA MANHATTAN TRUST FONDATĂ ÎN 1948
ZUGRĂVEALĂ PLĂNUITĂ PERFECT PLECĂM DUPĂ CE TERMINĂM TREABA!
Mi-a spus mama ta...
că te ajută o tânără la proiectul cu podul Triborough.
- Bine? - Bine.
E nebun.
- Acum? Pe strada 51? 50... - Da, e acolo.
Nu, e tot pe strada 47, dar e spațiu mult mai mic.
Ce trebuie să...
Luăm homar. Cu cartea de credit a domnului Ansinori.
Mă rog. E o întâlnire cu un client sau așa ceva.
A trecut mai bine de un an de-acum.
Îmi vine să-i rup gâtul.
Și ce?
Sunt flori. E posibil să fi fost pentru bunica lui.
Sau pentru mine. E ziua mea.
Bine, poate e o clientă.
Hai că-i nostim.
Tipul din fața mea crede că nu văd că se uită la mine.
Fantastic! Fir-ar să fie!
- Scuzați-mă. - Da.
Puteți coborî puțin tonul?
Vorbiți cam tare la telefon. Vă rog.
Bine.
Deranjați ceilalți clienți.
- Scuze. - De acord?
- În regulă. - Mulțumesc.
Un tip de la securitate.
Nu știam că sunt într-o bibliotecă. E o bancă, fir-ar să fie!
Manhattan Trust.
De la un bogătaș jegos pentru care lucrez.
Mulțumesc.
Scuzați-mă, domnule.
Ușurel.
Toată lumea la podea! Acum!
Jos!
Aveți patru secunde! Cine mai e în picioare, e împușcat!
Unu, doi, trei!
Îndepărtați-vă de tejghea! Nu puneți mâna pe butonul ăla!
Mâinile pe podea!
Ce dra...?! Ce e asta?
- Ce facem? - Ce vrei să fac?
- Capul jos, umflatule! - Bine!
Fața la podea!
Și tu primești același tratament, rabinule.
Jos.
Eu și prietenii mei o să extragem...
o sumă foarte mare de bani din banca asta.
Oricine ne stă în cale, primește un glonț în cap.
Jos, bătrâne! Mâinile jos!
- Fața la podea! - Sunt cu fața la pământ!
Domnule ofițer, iese fum de acolo.
Posibil jaf. Manhattan Trust. Exchange Place nr.20.
Am ostatici.
Dacă sticleții se apropie de ușa asta, încep să omor oameni.
Nu glumesc.
Centrala. Am nevoie de întăriri.
Înapoi, domnule! Tu!
- La dracu'! - Înapoi!
Stați după colț!
Centrala, trimiteți întăriri.
Infractor înarmat. Posibili ostatici.
Manhattan Trust, Exchange nr.20.
Mă lupt pentru viața mea.
Keith, mereu spui același lucru.
- "Nu acum." - Ascultă.
Sunt într-o situație delicată...
cu încasarea cecului ăsta. Aș putea fi închis.
Dacă acești 140.000 de dolari nu apar,
- se împute treaba. - Nu i-ai luat.
Nu. Un traficant de droguri mincinos...
a încercat să-și salveze pielea înscenându-mă.
- O să treacă. - Și după aia?
- Cum rămâne cu noi? - Mă ridică în grad.
O să am bani să ne luăm o casă mai mare.
Trebuie să vorbim de fiecare dată când fratele tău e închis?
- Sau fură o mașină? - E singura mea rudă.
Îmi pare rău.
- Mă mai iubești? - Și mie îmi pare rău.
- Mă mai iubești? - Te iubesc.
Vrei să-l vezi pe ăla micu' când ajung acasă?
- Eu am cătușele. - Eu, pușcociul.
Pa, tăticule!
- Pe ăla micu' zici? - Corect.
Ratatul de frate-său are trei antecedente. Unul pentru jaf armat.
S-a lăsat de liceu la 17 ani. E pus numai pe șmecherii,
dar e prea prost să facă ceva, chiar și ca infractor.
- Nu poți scăpa de el? - N-ar fi o idee rea.
Nu, îl iubește. Nu puteam să-l dau în stradă.
- El ce părere are despre tine? - E încântat.
Un polițist în camera de alături,
care i-o trage lui soră-sa. Ea mi-o pune mie în cârcă:
"Dacă am avea o cameră mai mare, ar fi altceva."
Dacă ne-am căsători, lucrurile s-ar schimba.
- Ce e rău în asta? - Nuntă. Mobilă. Copii.
Inel cu diamant?
- Ai fost însurat. - Aveam 21 de ani.
- Ei i-ai dat un inel? - Da, și nu mi l-a înapoiat.
- Sunteți polițiști? - Fir-ar, ne-a ghicit!
Crăciunul a venit mai devreme anul ăsta.
Jaf bancar. Ostatici. Exchange Place 20.
- Cum? - Grossman e în concediu. Vă duceți voi.
Cum rămâne cu Madrugada? Chestia cu banii?
- Sunt un câine hăituit. - Tocmai ți-am aruncat un os.
În ceea ce mă privește, încă lucrezi aici,
- dar dacă nu ești pregătit... - E pregătit!
Bine.
Îți dau o șansă. Nu mă face de râs.
- Asta e! Începe distracția! - Da.
S-a deschis portița!
Ar trebui să mă bucur. Pot amâna Afacerile Interne.
Uite tot ce trebuie să știi. Intri dezarmat.
Șeful ticăloșilor îți pune pistolul la cap.
Te uiți împrejur. Cinci oameni îndreaptă niște Uzi spre tine.
Imaginează-ți-i în chiloți.
Sau în uniforme portocalii și cătușe.
- Exact. Poți s-o faci. - Atenție, ticăloșilor! Vin.
Înapoi, după colț!
Mișcați-vă, v-am spus!
Dați-i pe oamenii ăia înapoi! Scoateți-i de aici!
Când oprim, toată lumea coboară.
Geamul de la etajul doi. Acum.
- Lasă-i să intre! - Să mergem! Acum!
Ce-mi spui?
Infractor în bancă. Posibili ostatici.
Cine e de serviciu azi?
- Sergentul Hernandez. - Să vină încoace.
- Sergent? - Vă ascult.
Sergentul Collins a anunțat asta.
Puteți veni aici?
Da. Haideți!
Înapoi! După colț!
- Retragerea. - Trebuie să debarasăm zona.
- Collins? Ce ai aici? - Hernandez.
Infractor înarmat. Zice că are ostatici.
Atenție! Eliberați drumul!
POST COMANDAMENT NYPD
Haide. Ține-i la distanță. Bine.
Avem situația sub control.
Înapoi, vă rog!
- Înapoi! - Dați-vă înapoi! Mulțumesc.
Nu se întâmplă nimic.
O să vedeți totul la știri diseară.
Înapoi, vă rog.
Domnule Case.
Bună dimineața, Katherine. Cu ce te pot ajuta?
E un jaf în desfășurare la una din sucursalele noastre.
Vai de mine!
- A fost cineva rănit? - Nu cred, dar sunt ostatici.
Ce îngrozitor!
- Ce sucursală? - Numărul 32. Exchange Place 20.
- Care? - Exchange Place 20.
Mulțumesc, Katherine.
Îmi pare rău, domnule Case.
Dumnezeule!
Scoateți oamenii ăștia de aici! Deschideți porțile astea.
Pe trotuar! Vino.
Collins, primul la locul faptei. Sunteți negociatorul?
Da. Detectiv Frazier. El e detectivul Mitchell. Care-i treaba?
Am văzut banca plină de fum.
Ușa era închisă. Am încercat să mă uit înăuntru.
Un tip înarmat a deschis ușa, mi-a vârât un 357 sub nas...
și a țipat cu un accent străin că omoară ostatici.
- Mai era vreunul? - N-am văzut.
- Ai auzit ceva? - Nu, domnule.
Dar cu arma aia sub nas, nu pot fi sigur. Îmi pare rău.
Bine, bine.
Foarte bine. Ai făcut treabă bună, sergent.
Te-ai mai trezit cu o armă în față?
- O dată. - Serios?
Era un puști de 12 ani.
- Cum a fost? - Nu una din zilele mele bune.
Sunt convins.
După ce lămurim treaba aici, îți dau drumul.
Dacă nu vă supărați, aș mai sta puțin...
până luăm legătura.
Asta îmi place să aud.
Hai, zău, de ce-mi faci asta?
Tată, ce se întâmplă? Hei!
Toți angajații băncii să ridice mâna!
Angajații băncii, în partea asta! Restul, acolo!
Vreau ca toată lumea să-și scoată mobilul și cheile...
din buzunar sau din geantă și să le țină ridicate.
- Cum te cheamă? - Peter.
- Și mai cum? - Peter Hammond.
- Unde ți-e mobilul? - L-am lăsat acasă.
Peter, gândește-te bine cum răspunzi la următoarea întrebare.
Dacă greșești, pe piatra ta de mormânt o să scrie:
"Aici zace-ntins Peter Hammond, eroul,
"care a încercat cu curaj să împiedice un jaf bancar genial...
"ascunzându-și mobilul,
"dar a sfârșit-o împușcat în cap."
Peter Hammond,
unde ți-e mobilul?
L-am lăsat acasă.
Formare rapidă - 2: P.Hammond
Bine, am greșit. Îmi pare rău.
Nu-i nimic.
Hai să vorbesc ceva cu tine! Ascultă, te rog.
Lasă-mă să-ți explic.
Ajutor!
Încetează!
Mai e cineva pe-aici mai deștept decât mine?
- Tu ești? - Vikram Walia.
Vikram Walia. Mulțumesc, Vikram.
Domnule!
Păstrează-l.
Bărbații, aici, femeile, în partea asta.
Mișcați-vă!
Vreau să vă dezbrăcați toți până la chilot.
Acum.
Doamnă.
Credeți-mă, e singura împrejurare în care v-aș cere să faceți asta.
- Scoate-ți naibii hainele. - Nu.
Ar trebui să-ți fie rușine.
Ce e cu tine, nebunule?
Hai, fă-mi o bucurie!
- Scoate-ți hainele. - Nu!
Stevie?
Haide!
Toată lumea...
să-și pună câte un costum și o mască.
Sunt Shon Gables, CBS 2 News. Sunt în fața băncii Manhattan Trust...
unde ni s-a spus de către investigatori...
că tocmai a fost jefuită.
Posibilii suspecți sunt înăuntru,
ținând ostatici mai multe persoane.
- Căpitanul Darius? - Da.
Sunt detectivul Frazier. El e detectivul Mitchell.
Salut.
Am lucrat la criza de la spital de pe strada 93...
în timpul instrucției mele.
Mare păcat ce s-a întâmplat acolo.
Așa e.
Deci, ce avem?
Am un număr necunoscut de suspecți și ostatici...
și un milion de spectatori. Nu văd nimic înăuntru,
- așa că-s ocupat. - Înțeleg.
Domnule Frazier, lucrez cu domnul Grossman.
Dacă ai nevoie de ceva, vorbește cu el, bine?
Nu, nu e bine, căpitane.
Detectivul Grossman e în concediu.
Așa că detectivul Frazier e bosul azi.
Dacă ai nevoie de ceva, vorbește cu mine, bine?
Cred că așa va trebui să fac.
Așa stă treaba. Ai veste pentru noi?
- Berk! - Da.
- Dă-le băieților niște veste! - Bine.
- Și înregistrează-i. - Bine.
Noi o să plecăm și te lăsăm...
să preiei controlul la locul faptei.
Anunță-mă când ai toate amănuntele.
- Bine. - Ne ducem la restaurant.
Nu intra în bancă până nu ne suni.
- Bine. - Mi-a părut bine să te văd, căpitane.
N-ar trebui să fim acolo?
Lasă-l puțin să vedem ce face.
Până nu e pe poziții,
o să se ia de noi.
Când începe distracția, o să ne cheme. L-am văzut lucrând.
Tu hotărăști.
O ridici? Bănuiesc că da.
Am aflat de la Grossman...
că tipii ăștia nu respectă ce facem noi.
- Cum adică? - Pentru ei, e o situație tactică.
Prezența noastră indică și o latură psihologică.
- Ți-am spus că o să te descurci. - Da.
Eu încă mă aștept să apară un superior și să spună:
"Fă asta."
Ce s-a întâmplat la spital?
Un tip s-a împușcat. Și pe prietena lui.
Ți-am spus că am...
probleme cu inima.
Ridică-te.
Lasă arma jos!
- Nu te mișca! - Nu trage!
- Nu mișca! Vino încoace! - N-am...
- Vino încoace! - Lucrez la bancă!
În genunchi, acum!
- Ei m-au trimis aici! - Acum!
- Ei m-au trimis! - Acum!
- A zis să nu vă apropiați! - Pune-i cătușe.
Altfel aruncă afară două cadavre!
- Cine a spus asta? - Nu știu!
Tipul cu arma!
- Cum cine? - Hai, în picioare!
- Sunt patru! - Hai.
Doamne!
- Calmează-te! - Hai!
- O să apar la TV? - Da, marea vedetă.
Dacă m-am gândit că s-ar putea să nu-mi mai văd familia?
Da, m-am gândit. La început,
a fost prea mult,
cu arma în față. Dar după un timp...
M-am gândit...
Da.
Că n-o să-mi mai văd soția.
Copiii. Am un fiu de 10 ani și o fată de 17.
Da, m-am gândit.
Ei sunt copiii mei.
Frumos.
Bun.
Domnișoară White, vă încredințez...
că intenția mea e să trăiesc în orașul dumneavoastră...
și să mă bucur de tot ce are de oferit.
Nicio legătură cu unchiul tău?
Nu prea am de-a face cu el.
Nu l-ai văzut de 9 ani?
- Sunteți foarte bine informată. - Sunt nevoită. Da?
Domnul Arthur Case, la telefon pentru dumneavoastră.
Trebuie să încheiem.
O să am nevoie de contractul de cumpărare...
și cererea de ipotecare.
- Ținem legătura. - Mulțumesc, domnișoară White.
Pe aici, domnule.
Arthur Case? Sigur?
- Asta a spus. - S-a prezentat?
Nu era secretara lui?
- Nu, doamnă. - Fă legătura.
Bine.
- Madeleine White. - Sunt Arthur Case.
Bună dimineața.
- Ne-am cunoscut oficial? - Nu, domnule, nu cred.
Și totuși apari mereu...
la petrecerile mele de 4 iulie din Southhamptom.
Da, avem cunoștințe comune.
Așa se pare.
O să trec direct la subiect.
Am o problemă ce necesită...
o persoană cu aptitudini speciale și discreție deplină.
Ești o astfel de persoană sau am fost prost informat?
Continuă.
Pot să te iau de la birou în 5 minute?
- Cobor. - Mulțumesc.
Aveau un fel de plan genial...
să ne zăpăcească...
și să ne lipsească de orice mijloc de a ne controla.
Erau foarte...
insistenți și, totuși, în mod ciudat, detașați.
Se strigau în diferite variante de Steve.
Steven, Steve-O, Stevie.
Ție cum îți spuneau?
Nicicum, doar...
Mă minți. Spune-mi adevărul.
Aveau AK-47. Patru.
- Te pricepi la arme. - Nu.
- Nu știu nimic despre arme. - Ai recunoscut un AK-47.
- Pe alea le știe toată lumea. - Toată lumea?
Oricine a văzut un film de acțiune.
- Ai jefuit vreodată vreo bancă? - Glumești?
Eu să jefuiesc o bancă? Nu.
- N-ai furat bani niciodată? - Niciodată.
- Niciodată? - Niciodată.
- Știi ceva? - A fost o singură dată.
Am furat cinci cenți din portmoneul bunicii mele o dată.
Era poloneză.
Obișnuiam să-i spun: "Mamă, toh nicklah, toh nicklah."
Într-o zi, i-am deschis portmoneul și avea o monedă de cinci cenți.
Am luat-o.
E singurul lucru pe care l-am luat vreodată.
N-am vrut să fiu urâcios.
Nu-i nimic. Care-i treaba?
Ostaticul eliberat e Herman Gluck, 73 de ani.
Avea dureri în piept. Se ocupă salvarea de el.
I-au zis să spună că, dacă poliția se apropie de ușă,
aruncă afară două cadavre.
El crede că sunt patru infractori. Au intrat îmbrăcați în zugravi.
E un sistem de supraveghere video în bancă.
Încercăm să obținem o înregistrare...
de la centrul de securitate al băncii, dar va dura ceva timp.
Strada e blocată. Am oameni la geamuri.
Verificăm canalizările cu D.M.A.
Telefoane?
Sunt redirecționate spre C.M.C. Suntem singurii pe care o să-i sune.
Celularele sunt monitorizate și putem bruia transmisia.
N-o facem că poate un ostatic reușește să ia legătura cu noi.
Până acum nimic.
- Urgențele? - Pe ecran.
Apelurile despre bănci ajung la noi.
Asta a fost treaba mea, domnule detectiv.
Da.
Nu-i sun încă.
Poftim?
Nu e încă momentul.
N-o să întreb ce pot face.
Hai să vedem ce face el.
Tu hotărăști.
Dă-mi voie să-ți explic cum lucrez.
Ar fi grozav.
Spui că în cutia ta de valori sunt moșteniri de familie.
Bine.
Din experiența mea, cei ca tine au oameni care să se ocupe...
de astfel de lucruri.
Când nu pot, nu ei mă sună.
Oamenii lor mă sună.
Așa că știu că există ceva în cutia aia...
de care nu vrei ca ajutoarele tale să știe.
Nicio problemă.
O să-mi spui că nu trebuie să știu ce e în cutie. Și nu trebuie.
Dar dacă-mi spui că sunt doar cartonașe vechi de baseball...
și eu aflu că sunt codurile de lansare ale unei rachete nucleare,
înțelegerea noastră cade.
- Ai terminat? - Da.
Ce e în cutie, tânără domnișoară,
a fost al meu de dinainte să te naști tu.
E foarte valoros și nu reprezintă niciun pericol pentru nimeni.
În afară de tine.
În primul rând, sunt oameni înarmați acolo,
așa că nu pot garanta rezultate.
- Firește. - Bine.
De ce crezi că vor cutia ta?
Nu cred.
De ce nu-mi spui cum ți-ar plăcea să se termine asta?
Aș prefera ca nimeni să nu se atingă niciodată de cutia mea de valori.
Nici ei, nici tu, nici autoritățile.
Cu cât se termină mai repede, cu atât mai fericit am să fiu.
- E destul de clar? - Nu.
Conținutul cutiei...
e foarte valoros pentru mine...
atâta timp cât rămâne secretul meu.
Și dacă e expus?
O să înfrunt niște întrebări dificile.
- Deci, rămâne închisă sau dispare. - Întocmai.
- Poți face asta? - Da.
Așa sper. Dar trebuie să recunosc că sunt sceptic.
Cine ți-a dat numărul meu a primit același lucru.
E limpede că a fost mulțumit.
Steve?
E timpul pentru Steve-O.
Am ieșit să mă uit la perimetru.
Ghici ce-am găsit.
Ostaticul a spus că indivizii au intrat îmbrăcați în zugravi.
Da.
Probabil furată.
S-o verifice de amprente.
- E toată lumea pe linie? - Da.
- Ăsta e numărul? - Sigur.
Încă nimic.
Avem imagine.
S-o vedem.
Ce s-a întâmplat cu camera?
Stai, așteaptă.
Tipul ăla.
Parcă orbește camera video cu lanterna.
Dar nimeni altcineva nu vede.
- Ar trebui să fie luminoasă. - Ar putea fi cu infraroșii.
- Cum? - Cu infraroșii.
Oamenii n-o văd, dar o cameră video, da.
Ar elimina camerele fără să știe nimeni.
Am înțeles.
A dezactivat camerele la 10:00.
Deci, preț de două minute,
nu avem nicio dovadă cu cine a intrat sau a ieșit.
Miriam, cât timp ai fost acolo înainte să înceapă?
Doar câteva minute.
Ce s-a întâmplat după explozii și fum?
Ne-au spus să lăsăm capul în pământ. Și să închidem ochii.
Apoi îmi amintesc că unul dintre ei...
le-a spus celorlalți să aranjeze camerele.
- Camerele video? - Nu știu.
Altceva?
Nu.
- Sigur? - Da.
Ne poți da numele jefuitorilor?
Te tachinam.
- Ești bine? - Mulțumesc.
Bine.
- A fost îngrozitor. - A fost rău?
Ne-au pus să ne dezbrăcăm.
Ne-au pus să ne scoatem hainele.
Nu știu de ce a trebuit să facă asta.
Chiar am crezut...
Am crezut că o să fiu omorâtă.
Ei bine...
- Bine, draga mea. - Bine.
- Pot pleca? - Nu.
- Nu? - Nu, trebuie să rămâi.
- Trebuie să rămâi. - Nu, poți pleca.
Nu, stai. Nu, pleacă.
Ai jefuit banca?
- Ai jefuit-o? - Tu ai jefuit-o.
- Nu. - Ești sigură?
- Mișcare la ușa din față. - Haide.
- Lasă arma jos! - Nu trageți!
Nu te mișca!
Are un dispozitiv.
Ți-am spus să-ți pui mâinile pe cap și să stai în genunchi!
Mâinile pe cap și în genunchi, acum!
- Mâinile-s legate! - E legat.
- Jesus, percheziționează-l. - Bine.
- Sunt unul dintre ostatici! - Ușurel.
- Mișcă-te încet. - Nu-l văd de unde sunt.
- Îl văd eu. Îl am în vizor. - Are armă?
- Cine ești? - Vikram Walia. Lucrez în bancă.
Bine, Vikram. Asta e o bombă?
- La naiba! Un arab! - Sunt sikh.
- E o bombă? - Nu.
- Răspunde-mi. E asta o bombă? - Nu!
- E o bombă capcană? - Nu.
Bine, calmează-te.
- Ajută-mă, Jesus. - Nu sunt sigur.
Atenție. Mișcare în bancă.
- Echipă, doborâți-l. - Acum, Mike.
Ușurel!
Turbanul meu. Dați-vă de pe mine. Ușurel.
Dați-mi turbanul înapoi.
Taci.
Ce faceți? Dați-mi turbanul.
- Nu-mi puteți rupe turbanul! - Gura!
- Ce naiba? - Haide.
Luați mâinile de pe mine!
Și cele de la 11:00 și 12:00...
Și cea de la 13:00 cu cancelarul Joel Klein.
- Madge, ce zi! - Domnule primar.
Madeleine!
Mulțumesc că m-ai primit așa repede.
- Madge, am terminat aici? - Da, domnule primar.
Pe aici, domnișoară White.
Îmi fac timp să-mi pun un smoking și să mănânc gratis pentru o cauză bună.
Pe cine salvăm săptămâna asta?
Strâng fonduri pentru Fondul Memorial...
Joseph Freidkin. Cercetări pentru măduva spinării.
Strângerea de fonduri va avea loc luna viitoare.
Participarea dumneavoastră ne-ar ajuta.
Cu plăcere. Mai e ceva ce pot face?
- Ce dracu' vrei? - O favoare.
- Nu mai spune. De care? - Ultima pe care ți-o cer.
La asta mă gândeam și eu.
Știi de situația cu ostaticii.
Ce legătură are cu tine?
Trebuie s-o supraveghez.
Vreau să mă duci acolo și să-i spui celui responsabil...
să-mi dea mână liberă.
Nu ești întreagă la minte.
Dacă era ușor, n-am fi fost chit.
- E imposibil. - Nimic nu e imposibil.
Apelează la niște favoruri.
S-ar putea să fac câteva.
Atunci exact asta ai să faci.
Ești o târfă magnifică.
Mulțumesc.
E o situație încordată de câteva ore.
Nu e clar câți ostatici...
sau câți jefuitori sunt înăuntru.
Sursele oficiale spun că a început ca un jaf...
dar a devenit un caz cu luare de ostatici.
Negociatorii sunt aici și lucrează din greu.
Nu se știe dacă există răniți.
O să rămânem aici să vă ținem la curent...
cu desfășurarea evenimentelor...
din sudul Manhattan-ului.
A transmis în direct Sandra Endo.
Protejează și servesc, pe naiba. Unde e turbanul meu?
Nu vorbesc fără turban.
Îmi acopăr capul din respect pentru Allah. Sunt sikh.
O să-l găsim.
Nu arab, cum ați spus voi.
Nu cred că ai auzit asta.
Era agitație. Erai, probabil, dezorientat.
- N-am auzit asta. - Am auzit ce-am auzit.
O să vă spun ce vreți să știți.
N-am nevoie de asta, ci de turban.
- O să ți-l aducem. - O să-l găsim.
Nu-l "aduceți". Îl vreau acum.
Gândește-te la ostaticii din bancă.
E o situație periculoasă.
Spune-ne ce se întâmplă în bancă.
Putem vorbi de asta mai târziu. Chemăm un polițist.
Poți face plângere.
Deocamdată să ne ocupăm de situație.
Întâi mă bateți și apoi îmi vreți ajutorul.
Trebuie să te gândești la colegii tăi.
Pot să-mi cer scuze în numele NYPD-ului, dar nu noi am fost.
- Încercăm să aflăm... - Ce vreți să știți?
- Câți erau? - Vreo patru.
- Câți ostatici? - Nu știu. Vreo 20, 30.
M-am săturat de porcăria asta. Cum rămâne cu drepturile mele civile?
Nu pot merge nicăieri fără să fiu hărțuit.
Sunt aruncat din bancă. Sunt ostatic. Sunt hărțuit.
La aeroport, nu pot trece...
de punctul de control fără o selectare "la întâmplare".
La întâmplare, pe dracu'!
Pun pariu că poți lua taxiul.
Bănuiesc că ăsta e un câștig.
Pune-ți gheața pe față.
"Două autobuze cu plinul făcut. Un avion alimentat...
"și piloți pe JFK."
Avem timp până la 9 p.m.,
după care omoară câte un ostatic pe oră.
"Banca e plină de explozibil. O să demonstrăm, dacă e nevoie."
- Nu-i da un avion. - Niciun avion. Poate un autobuz.
Până nu vorbesc cu ei, nu primesc nimic. Nici cafea.
Deocamdată așteptăm.
Să se întrebe ce facem.
Domnilor detectivi, el e Arthur Case.
- E... - Președintele consiliului director.
- Al băncii. Vreți să vorbiți cu el? - Sigur.
Domnule Case, detectivul Frazier.
E ceva ce ar trebui să știm?
Nu. Mă întrebam doar dacă nu pot fi de ajutor cu ceva.
- Au făcut cereri? - Vor un avion.
Am înțeles.
Să vă pun unul la dispoziție?
Îmi pare rău, cred că am înțeles greșit.
Nu face nimic, domnule Case.
Unde vă putem găsi, dacă avem nevoie de ceva?
Înăuntru sunt oamenii mei.
Aș vrea să stau aici. N-o să vă deranjez.
- Voi fi foarte... - Sergent Collins?
Domnule Case, o să încercăm să vă ținem la curent,
dar acum va trebui să ne scuzați.
- Pe aici, domnule. - Mulțumesc.
- Sigur că da. - Pe aici, domnule.
- Mulțumesc mult. - Vă mulțumesc mult tuturor.
- Noi mulțumim. - Cu plăcere.
Pe aici, domnule.
"50 de oameni flămânzi au nevoie de mâncare acum."
Sunt gata interceptoarele?
Am nevoie de 15 minute după ce primim mâncarea.
Pizza mai bine, nu sandvișuri.
- Vorbește serios? - Vorbești serios?
Din zece cutii de pizza cu transmițătoare,
poate surprindem o conversație când se strâng la un loc.
Cu sandvișuri, șansele sunt mai mici.
Se pot deplasa, iar eu n-am 50 de transmițătoare.
- Ce e asta? - Un reportofon digital.
Apeși și înregistrează jumătate de oră.
- Chestii gen James Bond. - Se găsesc pe Amazon.
- Ceri un ostatic? - Ne-a dat unul.
Dacă refuză, ce facem?
Știe ce face.
Ne-a dat un ostatic. Noi îi dăm mâncare.
Nu vreau să mă prindă jucând la cacealma.
La dracu', eu îmi scot masca. Să mă împuște.
Vrei să ne omoare?
Relaxează-te. Care naiba e diferența?
Ăia-s acolo și jefuiesc banca!
- L-au bătut. - Taci.
Nu ne-au îmbrăcat din amuzament!
- Nu știu... - Taci, te rog.
...de ce ne-au pus să ne punem astea.
Probabil ca atunci când poliția o să intre să ne salveze,
- o să fim toți împușcați! - Dumnezeule!
E un plan grozav, dar nu, mulțumesc!
Ți-am spus să taci din gură! Lasă-l!
Nu-mi face asta! Te rog, nu!
Fac cum spui! Nu! Ajutor!
Te rog, nu!
Doar unul vorbea.
Spunea tuturor ce să facă.
- Vorbeau între ei? - Nu-i auzeam.
Ne-au băgat în niște camere.
Ușile erau închise.
Nu știam ce fac.
- Ai auzit ceva? - Am probleme cu auzul.
- Am înțeles. - Port aparate.
- Unde sunt? - În urechi.
- Să văd. - Scoate-le.
- Arată-ni-le. - Aparatul auditiv.
E celălalt?
Roșu ce face?
Sunt culori diferite ca să deosebești...
dreptul de stângul.
- Dreptul de stângul? - Da.
Binele de rău.
Nu înțeleg.
- Steve? - Poftim?
- N-am spus nimic. - Aha.
Te cheamă Steve?
Stevie? Steve-O?
- Cu cât te plătesc? - Poftim?
- M-ai auzit. - Ba nu.
- Cu cât te plătesc? - Cine?
- Ai fost implicat în jaful ăsta? - Nu.
Ai fost implicat în situația asta?
- Ce situație? - Nu minți.
Dacă ne dă bacșiș, îl păstrez.
- Lasă arma jos! - Ai grijă cu arma!
Liniștiți-vă. Ușurel.
Calmați-vă naibii!
Ce faci?
Sunt detectivul Keith Frazier, echipa de negociere a ostaticilor.
Cum merge?
Sper ca pizza să fie bună. S-ar putea să fie rece.
Ridică receptorul oricând.
E o linie directă cu mine.
Mi-ar plăcea să vorbesc cu tine.
Mi-a făcut plăcere să vorbesc cu tine.
La naiba! Ruși nenorociți.
Divizia operațiuni să trimită urgent un translator rus.
Și niște saci mortuari.
Sper că știi ce faci.
Dacă băieții mei deschid focul cu barbarii ăia...
Bine. Mitch?
Vorbește cu ostaticii.
Află dacă au auzit ceva în rusă sau vreun accent rusesc.
O să fie bine.
Nu!
La podea!
Hai, iubito. Hai să mergem.
Nu mai plânge! Taci dracului!
Treci acolo! Stai jos! Puneți-vă măștile!
Haide. Hai, țâțoaso.
- Țâțoaso? - M-ai auzit! Taci dracului!
- De ce? - Mișcă-ți fundul ăla mare!
Fund mare?
Taci sau îți dau una în fundul ăla mare!
Puneți-vă măștile!
Mâinile pe podea!
Bine.
Pe podea. Mâinile pe podea.
Măștile!
Mâinile pe podea!
Hai, țâțoaso.
La naiba! Stai jos!
Era la rând în fața mea.
El era funcționarul de la rândul meu.
Tipul ăsta era în dreapta mea. Era cu copilul lui...
care juca un joc video.
De ea îmi amintesc.
- De ce? - Sâni grozavi.
- Ai mai văzut pe vreunul după aia? - Pe ea am mai văzut-o o dată.
- Ești sigur? - Am văzut și pe sub haine.
Nu poți ascunde așa calitate.
Tipul ăsta... Era să murim din cauza lui.
Cum?
Ne-au băgat opt sau nouă într-un birou.
Tipul ăsta și-a scos masca și vorbea de parcă nu i-ar fi fost frică.
"Nu trebuie să port masca asta."
L-au scos din încăpere și l-au bătut.
- L-ai mai văzut? - Nu.
- A scăpat cu bine? - Părea să fie bine.
- Mai recunoști pe cineva din camera aia? - Nu pot fi sigură.
Pe nimeni?
- Mai uită-te. - Eram îngrozită.
Dar înainte să înceapă?
De la rând?
Vorbeam la telefon cu prietena mea.
Vrei să mai faci o poză?
M-aș putea apleca să ridic un creion.
Cum vrei.
Tipul ăsta.
Un tâmpit.
Ce dracu'? Asta nu e rusă.
Nu? Dar ce naiba e?
Poloneză nu e. Nici maghiară.
Poate bulgară.
E din Europa Centrală. Cam așa ceva.
Asta e tot? Ești expertul în limbi.
Ce? Nu.
- Ce părere ai? - Nu-o nimic.
Suntem la New York.
Cineva de pe stradă trebuie să știe.
Probabil vânzătorul de hot dog.
Berk, transmite mesajul ăsta.
Scuzați-mă!
Știe cineva ce limbă vorbesc?
Hei, omule!
Phil, lasă-l pe tipul ăla să treacă.
- Știi ce limbă vorbesc? - Albaneză.
- Din Albania.
Ce caut aici?
Sunt arestat?
Nu. Vino.
Mamă!
- Ce spun? - Nu știu.
Ai zis că știi albaneză.
N-am spus asta.
Ba da.
N-am spus că vorbesc albaneză.
Atunci de unde știai ce e?
Fosta mea soție e albaneză.
Părinții ei nu știau engleză deloc.
Nu știu ce spun,
dar e sută la sută albaneză.
- 100%? - 100%?
Sună la consulatul albanez. Vezi dacă pot trimite...
un translator aici.
Tu așteaptă în spate.
Nu iar.
Furgoneta a fost furată acum două zile. E curată, nicio amprentă.
- Nimic? - Nimic.
Albaneză?
Cum ți-am spus, sută la sută.
Categoric.
- Poftim. - Mulțumesc.
Hei, uite-l pe ticălosul ăla!
Credeai că o să scapi cu chestia aia, nu?
Cum se joacă?
Primești puncte pentru infracțiuni: dacă furi o mașină sau vinzi cocaină.
Pierzi puncte, dacă cineva îți fură mașina sau te împușcă.
Hai, scumpule!
Ia de aici! Ce e?
Vorbește urât acum! Nu te aud!
OMOARĂ-L PE CIOROI!
Ia de aici! Și de aici!
Ești mort! Pa, pa!
Iisuse!
Care e scopul acestui joc?
Cum spune omul meu, 50 Cent: "Îmbogățește-te sau mori încercând."
Ai lua multe puncte pentru jefuirea unei bănci.
- Și e mișto? - Păi, da! Încerci să faci bani.
Termină-ți felia. Te duc înapoi la tatăl tău.
Trebuie să vorbesc cu el despre jocul ăsta.
- E bună? - Fără îndoială.
O să fie bine.
Grozav!
O să ajungi curând acasă.
Marfă!
- Domnule? - Da.
- Niciun noroc la consulat. - Ce?
Nu-l înțelegeam. Cred că voia bani.
Și la Departamentul de Stat durează o lună.
Bine.
- Sun-o. - Ești nebun?
- O urăsc pe scârba aia! - Vorbește albaneză, nu?
- Acolo s-a născut. - Sun-o.
O să regret asta.
- Detectivul Frazier? - Aici.
- O am pe Ilina Maria aici. - Miritia.
- Îmi pare bine. - Bună ziua.
Încântat.
- Ce-s astea? - Amenzi de parcare. Mă puteți rezolva?
O să văd ce pot face.
Poți să ne zici ce spun?
Nu puteți fuma aici.
La naiba! Fumează.
Ce e nostim? Știi ce spun?
Știu ce spun. Știu și cine e.
Da? Știi numele?
- Cine e? - Amenzile?
- S-a rezolvat. Cine e? - E Enver Hoxha.
- Cine? - Fostul președinte al Albaniei.
Stai.
Fostul președinte al Albaniei jefuiește o bancă?
E mort.
Asta e o casetă în care spune că albanezii sunt un popor grozav,
nemuritor. Nu mi-aș face griji.
E o casetă. Ești sigură?
Am ascultat aberațiile astea la școală.
Comunismul e grozav, capitalismul e rău. Lenin, Marx.
E Enver Hoxha. E o casetă.
Domnule ofițer, poți s-o duci acasă.
Ai grijă unde parchezi data viitoare, bine?
Ne pun casete.
Știau că o să-i ascultăm.
Firește că știau și știau și în ce fel o vom face.
Mai rău, voiau să-i ascultăm...
ca să ne trimită pe o pistă greșită.
Ultima oară când mi-am luat-o așa rău, m-a costat 5$.
5$?
Tijuana. Nu întreba.
Uitați-vă la... La dracu' cu asta!
- Detectiv Frazier, îmi pare bine. - Încântat.
Ea e Madeleine White.
- Domnișoară White. - E o onoare, domnule detectiv.
Domnișoara White v-ar putea ajuta.
Bine. La ce v-ați gândit?
Are o oarecare influență...
din motive pe care nu le pot împărtăși.
Ce vreți să spuneți?
Că există o miză aici care depășește...
gradul dumneavoastră salarial. Fără supărare.
Se oferă să vă ajute.
Puneți-l pe primar să-mi ridice gradul salarial...
și problema se rezolvă.
Am auzit că s-ar fi întâmplat asta,
dacă ați fi fost mai diplomat. Dar putem vorbi.
Glumeam. O să primesc gradul maxim când o fi să fie.
Vreți să accelerați asta? Bine.
Mai e vorba și de 140.000 de dolari cu care cineva a plecat...
după arestarea lui Madrugada.
Am înțeles.
N-am avut nicio legătură cu aia.
Avem lunetiști la geamuri,
în clădirea de alături și pe acoperiș.
Luăm planurile băncii...
ca să vedem conductele de aerisire. Poate intrăm așa.
- Da? - Președintele Albaniei?
- La telefon. - Nostim.
- N-ar trebui să tragi cu urechea. - Obișnuiește-te.
N-o să ai parte de intimitate unde te duci.
Ai dreptate.
Săptămâna viitoare o să sug Pina Colada...
într-un jacuzzi cu 6 fete pe nume Amber și Tiffany.
Mai degrabă o să faci un duș cu doi tipi pe nume Jamal și Jesus.
Iar vestea proastă e că...
chestia aia pe care o s-o sugi, n-o să fie o Pina Colada.
- Dar poate o să-ți placă. - Tu chiar vrei să mă enervezi.
Uite cum stăm.
N-am nevoie de raportul tău, Serpico.
Eu îți spun cum stăm.
- Sigur. - Ascultă.
Dă-mi ce ți-am cerut...
în timpul pe care ți l-am dat...
sau o să mă vezi făcând ce am spus că am să fac, e clar?
Foarte clar. Încerc să obțin ce vrei.
Dar trebuie să înțelegi.
În New York, nu stau avioane 747 în așteptare pentru zile ca cea de azi.
Dacă nu-mi dai avionul,
- trimite un dric. - Te rog.
Hai să vedem cum putem obține amândoi ce vrem.
Hei! Nu mă asculți.
Dacă-mi dai ce vreau, nu omor pe nimeni.
Bine, mă ocup.
Să încercăm doar să ne menținem calmul.
- Nu-ți par calm? - Ba da.
Ba da.
- Deci, domnule Damerjian... - Damerjian.
- Damerjian. E albanez? - Spuneți-mi Kenneth.
- Kenneth? - E albanez?
E armenesc.
Care e diferența?
M-am născut în Queens.
N-am fost niciodată în Armenia sau Albania. Doar la surf în Australia.
Îmi dați un pahar cu apă?
- Ți-e sete? - Mi s-a uscat gâtul.
- N-am emoții. - Ți s-a uscat gâtul?
- Mi s-a uscat gâtul. - I s-a uscat gâtul.
- Vreau doar niște apă. - Ei drăcie!
Spune-ne ce s-a întâmplat și primești.
- Vreau doar niște apă. - I s-a uscat gâtul.
- Poftim. Vrei cafea? - Nu, mersi.
- Nu beau cafea. - Te rog.
Ai știut că e un jaf?
Nu până nu mi-au pus un pistol sub nas.
De aceea le-ai deschis ușa?
De unde știi că o jefuiau?
Mi-au vârât un pistol sub nas.
Și ce-i cu asta?
I-ai văzut luând bani?
Eram într-o bancă, închis pentru cine știe cât timp.
- Bine. - Legat într-o cameră. Am văzut că m-ai zărit.
Ai văzut că te-am zărit?
- Asta ai spus? - Da.
M-ai văzut cu căluș când ai intrat.
Nu pot face miracole. Mai am nevoie de timp.
Ar fi trebuit să folosești timpul primit...
mai eficient.
- Ce vrei să spun? - Că avionul meu e pregătit.
Bine, ascultă.
Promit, și Domnul mi-e martor, că mă străduiesc cât pot.
Mai durează câteva ore.
De ce să-ți mai dau timp?
O să primești ce vrei.
Dacă nu-mi dai timp, n-o să primești.
N-ai nimic de pierdut.
MÂNCARE
Între timp, mai trimitem mâncare.
Întrebare. Răspunzi corect, câștigi timp.
- Altfel? - Dacă nu, știi ce se întâmplă.
Ce cântărește mai mult?
Toate trenurile care trec prin stația Grand Central într-un an...
sau copacii tăiați pentru imprimarea bancnotelor americane în circulație?
Pont: e o întrebare capcană.
Ce dracu'? Jocuri acum?
Trenurile.
Banii americani sunt imprimați pe bumbac, nu pe hârtie.
- Am auzit asta. - Așa e.
- Da. - Nu s-a tăiat niciun copac.
- Sigur? - Da. 100%.
Bine.
Știu.
- Stai puțin. - Te sun eu.
E o cursă. Amândouă cântăresc la fel.
Nu cântăresc nimic.
Nimic sau la fel?
Spune-i că la fel.
Cântăresc la fel.
Amândouă cântăresc la fel.
- Da? - Amândouă cântăresc la fel.
De data asta, trimite sandvișuri.
E binișor. Tipul ăsta e nebun.
A zis stația Grand Central.
Terminalul Grand Central e stația de trenuri.
- Stația Grand Central e oficiul poștal. - Da.
- Greșește. - Cine?
Capul infractorilor. Trenurile nu trec prin Grand Central.
E capăt de linie.
- Și metroul? - Metro North merge acolo.
- De unde știi? - Metro North merge acolo.
De acolo pleacă.
Despre ce vorbiți? Liniște!
- Metro North trece pe acolo! - Aduceți sandvișurile.
- Metro North... - Dar a zis "trec prin".
Metro North urcă acolo.
Taci, nu contează.
Ce a zis e una, ce a vrut să zică e alta.
- Asta e problema întotdeauna. - Sandvișuri.
Mă ocup eu.
Eu aș vrea un hot dog cușer și o bere.
Aveam bilete la Mets. Pedro, la servă!
O să piardă oricum.
- Mie-mi spui? - Mă bucur că nu ne-au despărțit.
- Credeți că sunt teroriști? - Nu, sunt jefuitori.
Ar putea fi Al Qaeda.
Crede-mă, am studiat lucrurile astea.
- Ești din Mossad? - Am fost avocat.
Acum predau la Drept despre genocid, sclavagism,
- indemnizații pentru veterani. - I-auzi.
- Pot să-i dau în judecată când se termină? - Sigur. Fă-ți de cap.
Ia-i razna.
Asta-i o budă arătoasă.
- Alo? - Bună, iubito.
Sunt îngrijorată. Vii acasă?
Da, în curând.
O să fie o noapte lungă. Culcă-te, nu mă aștepta.
Pot să vin acolo?
Nu vreau să-mi distragi atenția.
Dacă ești acolo când mă duc la muncă, o să mă vezi.
- Abia aștept. - Ce faci?
Bine. Am scos câțiva ostatici.
- Nu. Tu. - Sunt bine.
Primarul a zis la TV că te descurci de minune. Te-am văzut și eu.
- M-ai văzut la TV? - Da.
- Cum arătam? - Foarte bine, iubitule.
- Trebuie să închid. - Bine.
- Păzește-te. - Bine. Te iubesc.
Haide.
Regulile de bază sunt clare?
- Nu-ți face griji. - Sunt plătit să-mi fac griji.
Dă-mi de înțeles...
că ai priceput tot ce am discutat.
- Am înțeles. - Bine.
NU VOM UITA NICIODATĂ
Cineva vrea să vorbească cu tine.
- Alo? - Cine e?
Să lăsăm numele.
- Ce am de oferit contează. - Și anume?
Dacă anumite interese sunt protejate,
te pot ajuta să obții ce ai venit să iei.
Mă îndoiesc.
Spune-mi de interesele astea.
Lasă asta în grija mea.
Ce sperai să obții din asta?
- Bogăție. - Desigur.
Poate te-ai întins mai mult decât plapuma.
- Cum așa? - Nu pot discuta asta la telefon.
- Lucrezi pentru bancă? - Nu.
Și nu ești polițistă.
Exact.
Intră.
STRADA HANOVER
Ai 10 minute.
Dacă nu ieși până atunci,
poți rămâne înăuntru până se termină.
- Nu e nevoie să mă ameninți. - N-o fac.
Știu că mă depășește situația, dar dacă mă tragi în piept...
Am ajuns unde sunt făcându-mi prieteni, nu dușmani.
Ai încredere în mine.
Ești pe cont propriu.
De ce crezi că am nevoie de ajutor?
Sutele de oameni de afară, pentru început.
Nu e o problemă.
Și-ți alimentează avionul chiar acum.
Nu ești chiar așa prost.
Uite la ce mă gândeam.
Renunță acum și te asigur că primești pedeapsa minimă.
Trei sau patru ani.
Poți aranja asta?
N-ai rănit pe nimeni și n-ai furat nimic,
așa că da, pot.
- Nu e de ajuns. - N-am terminat.
Când ieși, o să ai 2 milioane.
Zău? Cum?
O să te aștept eu când ieși.
Mulțumesc.
Dar nu, mulțumesc.
Hai, e o ofertă atât de atrăgătoare.
Și nu prea ai alternative.
Spune-mi de interesele pe care vrei să le protejezi.
- Nu pot. - Eu pot.
Hai să-ți spun o poveste.
În al doilea război mondial, un american lucra pentru o bancă din Elveția.
Nu e nevoie să-ți spun că perioada asta...
era plină de oportunități pentru oameni fără scrupule,
ca omul ăsta.
DIPLOMĂ DE MERIT ÎNMÂNATĂ LUI ARTHUR CASE
S-a folosit de poziția lui cu naziștii să se îmbogățească, în timp ce,
în jurul lui, oamenii erau lipsiți de tot ce dețineau.
Apoi și-a folosit banii murdari ca să-și facă o bancă.
Acum,
e posibil ca acest om să fie cel pentru care lucrezi?
Sau vorbesc prostii?
- Ne înțelegem. - Bine.
Deci, ce poți face pentru mine...
când eu știu mai multe decât tine și am un plan perfect?
Crede-mă, dacă sunt nevoită, îți pot schimba tot programul.
Cu cât devii mai repede soluția, nu problema mea,
cu atât mai bine o să-ți fie.
- Ce vrei? - Două minute...
în sala cu cutiile de valori ca să ajung la una din ele.
Asta cauți?
Astea ar putea fi foarte stânjenitoare pentru șeful tău.
Ar fi trebuit să le distrugă de mult.
N-a făcut-o, așa că acum sunt ale mele.
Dacă vine ziua să răspund în fața unui judecător...
pentru ce am făcut,
tu și șeful tău o să faceți orice ca să mă ajutați.
Dacă ieși de aici cu plicul ăla,
o să-ți dăm mulți bani.
O să țin minte.
Vrei să-mi spui cum o să ieși?
O să ies pe ușa din față. Altceva?
- De unde știai de asta? - Nu contează.
Numai minciuni și fapte rele. Put.
Poți să le acoperi, dar nu scapi de miros.
- Crima iese la iveală? - Exact.
Tot nu înțeleg ce faci aici.
Chiar?
Bine.
Am vorbit.
Vreau mai mult de-atât.
- Lasă-mă la geam. - Da, domnule.
I-am spus că, fiindcă n-a omorât pe nimeni,
se poate preda și primi o sentință mai ușoară.
Și?
Cam asta a fost tot.
De obicei nu mă ofensez...
când sunt tratat ca un idiot, dar tu forțezi nota.
N-ai intrat acolo să-i spui ceva ce știa deja.
Vorbește cu mine.
Detective.
Înțelegerea noastră nu includea asta.
Eu zic că da.
Nu mă deții.
Chestia cu încasarea cecului o pot rezolva singur.
Știu ce am făcut și ce n-am făcut.
- Spune-mi ce știi. - Neoficial?
Tot ce ține de tine e neoficial. Vorbește.
- L-am stimulat. - Bine.
- A acceptat? - Nu, dar cred că se gândește la asta.
E deștept, nu?
- Așa se crede. - Da.
Genul tău? Liga de elită?
- E cultivat. - Asta voiam să spun.
Exact asta.
Vorbești ca el, așa că gândește ca el. Ce crezi că o să facă?
- N-o să omoare pe nimeni. - De ce?
- Nu e un criminal. - De unde știi?
Majoritatea tipilor din Sing Sing...
nu erau criminali până n-au omorât pe cineva.
Nu știi niciodată cum o să reacționeze un om care e încolțit.
Dar se pare că nu l-ai încolțit.
Nu-i așa? Mai degrabă el și-a ales colțul.
Ai dreptate.
Ai terminat?
- Adică sunt liberă să plec? - Da.
Ai o carte de vizită?
N-o lua personal, dar nu am.
Nu cred că-ți permiți ajutorul meu.
N-o lua personal. Pupă-mă în fundul meu negru.
Ai grijă, detective Frazier. Mușc mult mai rău decât latru.
- Câți ani ai, Brian? - 8 și trei sferturi.
8 și trei sferturi? Ești băiat mare.
- Ți-a fost frică înăuntru? - Nu.
- Deloc? - Deloc. Sunt din Brooklyn.
Din Brooklyn. Înțeleg.
- Nu mă sperie armele. - Nu?
- Ești și curajos. - Da.
Cei care aveau arme au spus ceva?
- Da. - Ce?
M-au întrebat de joc.
- Cine? - Cel care a jefuit banca, cum cine?
Fiule, nu fi nepoliticos.
Bine, Brooklyn. El era șeful?
Bine.
Și nu-ți amintești nimic altceva?
Era destul de înalt.
Avea o mască.
Brian, îl recunoști în vreuna din pozele astea?
Nu te grăbi. Uită-te bine.
Ține-o acolo. Uită-te.
- Cu mască, arată toți la fel. - Adevărat.
Cu mască, toți arată la fel.
Tentativă de jaf, la un magazin de băuturi.
Ăsta a fost un pas înainte pentru un găinar ca tine.
Trebuie să recunosc, Pablo.
În primul rând e Paul, nu Pablo, bine?
Scuză-mă.
- Vrei o gumă? - Nu.
În al doilea rând, n-am făcut-o eu.
Am făcut câteva greșeli când eram mic.
Eram cu niște prieteni și ei au jefuit un magazin de băuturi.
Ce era să fac?
Unde ai crescut, Wassa Wassa? În Park Avenue?
- Wassa cum? - Wassa Wassa.
O persoană care nu vine în cartierul tău.
Cum se spune "Insula Rikers" în spaniolă?
Ăștia doi?
Îți spun ceva?
Ăștia doi? Nu.
- Nimic? - Nimic.
Nu ți se par suspecți?
Credeam că ai vrea să știi cine sunt.
Nu.
- Mulțumesc mult. - Mulțumesc.
Știi ceva despre diamante?
Puține. Ce vrei să știi?
Cât să dea un tip ca mine pe un inel?
Depinde câte carate are.
Îți dau numărul nepotului meu.
- Bine. - Îți face un preț bun.
Ce e dedesubt?
- Poftim? - Sub haină.
- Ce ai sub haină? - Haine.
Arată-ne.
Numai tu și încă o femeie corespundeți...
descrierii femeii suspecte.
Și anume?
Înălțimea, vârsta și...
Mărimea sutienului.
Deci am violat paragraful 85, litera D?
Asta vreți să spuneți?
Cât de proști sunt cretinii ăștia să creadă că primesc un avion?
Nu e un cretin.
Nu doar el. Oricine ia ostatici.
Ăia cu turbane de la Olimpiada de la Munchen.
Cine a primit un avion?
Și în ziua de azi! Nu știe asta?
Zona e supravegheată de forțele de poliție. Sunt lunetiști pe acoperișuri...
Ce faci?
Vrea avion, îi dau eu avion.
- Nu se acționa ca la carte? - Asta mă intrigă.
Parcă și cealaltă echipă ar fi citit cartea.
În tot timpul ăsta, am tras de timp.
Greșit. Ei trag de timp.
Întrebările de rahat, chestia cu albanezii...
Adică?
Vrea să ne dea timp. Face cereri.
Ne dă scadențe. Noi amânăm. Ne mai dă timp.
Nu se grăbește.
- De ce? - Asta o să aflu.
- Bine. - Avionul tău e pregătit.
Nu mai spune.
Exact, dar o să am nevoie de ceva de la tine întâi.
Va trebui să intru să mă încredințez că ostaticii sunt teferi.
O să-i vezi când urcă în autobuz.
Vreau să văd că n-ai lăsat cadavre.
Vino la ușa din față.
- Ce s-a întâmplat? - Ești nebun dacă intri acolo.
Jos, pe scări.
- Gumă? - Poftim?
- Vrei niște gumă? - Nu, mulțumesc.
Lasă-mă să iau copilul.
Nu.
Mai sunt?
Sunt câțiva care s-au purtat urât.
Ajutor!
Ajutați-ne!
O să vă scoatem de aici.
Vă promit.
Turul s-a terminat.
- Pot să te întreb ceva? - Nu avem ce discuta.
Ce ai fi făcut...
dacă ai fi primit avionul?
- Poftim? - Nu vrei un avion. N-ai vrut niciodată.
Cine a auzit de un jefuitor ce a fugit cu un avion și 50 de ostatici?
Ai văzut Dog Day Afternoon. Tragi de timp. De ce? Nu știu.
Ce e? Nu poți intra în seif?
Poate.
Sunt două ieșiri din asta:
putem ieși împreună de aici sau durii taie curentul,
dau cu gaze lacrimogene și intră în forță.
Nu vrei asta. Nici eu nu vreau asta.
Ar vrea s-o facă diseară.
Ai vedere nocturnă?
- Ai măști de gaze? - Poate.
- Sunt la un pas de a da ordinul. - Lasă abureala.
Nu ordoni un atac când nimeni n-a fost ucis...
și nu există nicio amenințare iminentă.
Și, dacă se ajunge la asta, orice s-ar întâmpla,
tu tot nu ieși erou.
Dacă vrei să mă aburești, străduiește-te mai tare.
Haide.
Bine.
Eu sunt acoperit, amice.
Dar nu m-aș face prea comod aici.
Nu? Miercuri vine tipul de la cablu.
- De ce nu vrei să ieși pe ușa aia? - O să ies.
O să ies când sunt gata.
Pot să te conving s-o faci azi?
Bănuiam eu.
Alte cereri?
Te rog, nu folosi cuvântul ăsta.
Prietena mea vrea să-i fac o cerere de căsătorie.
- Te crezi prea tânăr? - Nu, prea falit.
Poate ar trebui să jefuiesc o bancă.
Vă iubiți?
Da.
Atunci banii n-ar trebui să conteze.
Mulțumesc, jefuitor de bancă.
Spun doar că dragostea n-o poți cumpăra.
Mulțumesc mult.
Învăț atât de multe azi.
Hai vizavi la Killarney Rose.
Lasă ostaticii.
- Îți dau o bere. - Mulțumesc, detective,
dar încerc să mă feresc de baruri.
Oferta rămâne valabilă.
Celulă sau cimitir?
Dungi sau etichetă pe degetul mare?
- Hotărăște-te. Tic-tac! - Hei!
Am terminat?
Tocmai ai întrecut măsura!
Autobuze, Kojak, parcate în față.
Crezi că e o cacealma?
Dă cu zarul și vezi ce se întâmplă.
Bine. Adu buncărul.
- Ce e? - L-am adus unde am vrut.
Și anume?
În spatele meu, eu cu pantalonii în vine, dar e un început.
Iisuse Hristoase!
- Ce dracu'? - De când?
- E în avantaj! - Două.
- Cât timp? - Dacă ți-a văzut fața?
- Două. - Dacă n-aveam arma?
Două, trei ore.
Îl lași pe copoiul ăsta să se apropie prea mult!
Ce s-a întâmplat?
I-am dat toate motivele să-mi zboare creierii.
Da.
Nu "mușcă". De ce? Nu e genul.
Hai să ne gândim la asta o secundă.
Știm că au plănuit toată asta.
Era o strategie, dar n-a inclus avioane.
Pune ceva la cale, dar nu violență.
- Te ascult. - Cum e recepția?
- Poftim? - Camera de pe mașină.
Dă-mi un prim-plan cu geamul de la etajul doi.
- Rourke? - Acum.
Nu! La dracu'!
Dumnezeule!
Keith! Keith!
Ce dracu' faci?
În afară de ce e evident?
Zău, ăsta nu e un jaf bancar!
E vina ta. Adu autobuzele.
Du-te dracu'! Eu n-am omorât pe nimeni!
Mai am 50. Dacă te mai pui cu mine,
astea vor fi cele mai lungi două zile din viața ta.
Spune-mi ce vrei cu adevărat și o să-ți dau.
- Promit. - Ți-am spus: două autobuze, un avion.
Și bilete în lojă pe stadionul echipei Yankee.
Aiurea!
Ai plănuit fiecare secundă.
Jucăm după cum ne cânți, dar nu mai înghit nimic.
Ești prea deștept să fii polițist.
Acum cară-te de-aici.
O să mă împuști?
Fă-o. N-ai nimic de pierdut.
Eu, nici atât, așa că împușcă-mă.
Împușcă-mă.
- Împușcă-mă. - Du-te dracu'!
Spune-le să trimită pe cineva sănătos la minte aici.
Avem o mare problemă.
Domnule detectiv, nu e ziua ta norocoasă.
Ce faci, căpitane?
Știu că ai avut încredere în mine...
Ești un polițist bun, Frazier.
Dar dacă o dai în bară cu asta, eu nu pot fi părtaș.
Înțelege că...
Uite care e problema mea.
Mă duc la culcare, toate bune și frumoase.
La 3:15 primesc un telefon că avem un ostatic mort.
- Da, dar pot să-i pun capăt... - S-a terminat deja.
Crezi că am de ales?
Răspund în fața inspectorului-șef.
Darius hotărăște. Asta e tot.
Salut, sergent.
- Ce-a zis? - Asta e tot.
La naiba!
- E un coșmar tactic. - Știu.
Asta e singura intrare.
Apoi trebuie să urcăm pe scări orbește,
iar acolo suntem descoperiți.
Ei o să fie acoperiți. Ne-ar putea doborî unul după altul.
Dacă ajungem în capul scărilor,
n-o să putem deosebi băiețașii de băieții buni până nu trag în noi.
Și fără explozive e un coșmar.
Mișcați-vă!
Deschideți ușa!
- Mișcați-vă. - La dreapta.
Atenție la mâini.
Și pot fi omorâți ostatici.
Acum! Lasă arma!
Înapoi sau trag! Am spus înapoi!
Șansa noastră e să-i separăm de ostatici,
să-i silim să urce și să-i eliminăm.
Să-i omorâm?
Armă! Armă!
Dacă sunt mai mult de patru?
Oricine în salopetă ar putea fi infractor.
Poate ar trebui să-i îmbrăcăm și pe ai noștri la fel.
Folosim gloanțe de cauciuc. Tragem în cap și-i năucim.
- Nu e o idee rea. - Exact.
Gloanțe de cauciuc atunci.
Dacă iese prost,
toate oalele o să se spargă în capul tău.
- Voi fi promovat. - Poftim?
Ajung detectiv principal. Aparențele înșală uneori.
- Adică? - Detectiv principal Keith Frazier.
- Glumești? - Bine așa.
Mulțumită primarului și oaspetelui nostru misterios.
Ai făcut o înțelegere cu ei?
Să nu fiu avansat în grad?
Am muncit prea mult pentru asta.
Toată lumea își primește partea. Mi-o primesc și eu.
Sunt afară.
Ce zi!
Dau buzna în bancă fără tine? Nu e drept.
Spune-mi de puștiul ăla de 12 ani, care a îndreptat arma spre tine.
- Acum? - Da.
Anul trecut, la secția 33,
am oprit o bătaie de lângă liceu.
Un bronzat era bătut măr.
Fă-mi o favoare, mai moale cu comentariile rasiste.
Opresc bătaia,
mă întorc și un puști îmi pune un pistol calibrul 22 în piept.
- Da? Ce puști? - Altul, un afro-american.
- Un afro-american. - Da.
A apărut brusc.
Ce-ai făcut?
Îți spun eu ce-am făcut.
Am fost împușcat în piept.
Așa că iartă-mi eufemismele, detective,
dar prefer să ajung un bigot bătrân decât un tânăr cadavru arătos.
Fără supărare,
încerc doar să-i țin departe de noi.
Hai să-i scoatem pe oamenii ăștia în siguranță din bancă.
De acord.
Și am să am grijă ce spun.
Nu se știe niciodată cine ascultă.
Ce faci?
La naiba!
Ne-au pus microfoane.
Darius!
Nu face nicio mișcare!
- Ce? - E nasoală treaba!
Nu mișca! Ține-ți oamenii pe loc!
Ce?
Au auzit tot ce-am spus!
- Cum? - Retrageți-vă!
Sertarul cu cererile avea un transmițător!
Ne-au pus microfoane!
Eu intru.
La naiba!
Ia-i pe toți.
Steve! Steve-O!
Intră.
- E toată lumea gata? - Da.
Bun! Toată lumea afară!
- Puneți-vă măștile! - Toată lumea afară!
- Hai! - Hai!
Mișcați!
- Acum! - Ieșiți!
Mișcați-vă!
Toată lumea sus pe scări!
Mișcați-vă!
- Nu trageți! - Nu trageți!
- Jos! La pământ! - Nu trageți!
Încetați focul!
Să mergem.
Jos! Puneți mâinile pe cap!
Mâinile pe cap.
- Să-l oprească cineva! - Jos!
Mâinile pe cap!
- Mâinile pe cap. - Jos!
- La pământ! - Mâinile pe cap, fir-ar să fie!
Nu mișcați!
- Jos, cu mâinile pe cap! - Pune-le cătușe!
Ce se întâmplă?
Nu faceți mișcări pripite!
Nu eu am fost! Nu sunt o infractoare!
Cătușe!
Nu trage!
- Nu mișca! - Nu mă mișc!
- Nu mișca! - Nu te mișca!
Percheziționați-i. Asigurați-vă că n-au arme sau altceva.
- Hernandez! - Aici.
Unitatea de intervenție, alinierea!
Ușă în stânga.
- În dreapta, liber. - Liber!
- Liber în stânga! - Liber!
- Liber!
- Verifică sub birou.
- Liber! - Am verificat biroul. Nu e nimic, sergent.
- Liber! - Liber.
Liber.
Nu e nimeni!
Pe scări. Alinierea!
Hai, băieți! Adunarea, haideți!
Liber!
- Liber. - Liber.
Liber.
- Liber, sergent. - Liber.
Adu pe cineva cu scutul de protecție aici.
Vine acum.
Liber, sergent.
Liber.
- Aproape am terminat aici. - Încredințează-te.
- Mă mai uit. - Continuă.
Recepționat.
Gata? Să mergem.
Asta e ultima ușă.
- Liber! - Vino.
- Ai găsit vreun ostatic mort? - Nu.
Probabil că ți-a scăpat ceva.
Sunt sigur că numai noi suntem aici.
Uitați-vă, au uitat să jefuiască banca.
- Sfinte Sisoe! - N-ai găsit pe nimeni?
Nici infractori,
nici capcane, nici tunele, nici pagube.
- Și nu lipsește nimic. - Perfect.
O să facem un portret robot cu David Copperfield.
Nu vreau să vă dau lecții, domnilor detectivi,
dar dacă n-au ieșit prin closete,
cine a făcut asta e sus, cu fața la podea.
Bine lucrat.
Ce-i acolo?
Celulare.
- Băieți! Trebuie să vedeți asta! - Bine.
Collins! Ia un superior și numărați repede banii.
- Am înțeles. - Nu te îndepărta de bani.
Nu lăsa pe nimeni să fie tentat, nici pe tine!
Da, domnule!
Aici.
- Ce e? - O să vă placă. Arme de jucărie.
Nu se poate!
- Jucării. - De parcă n-ar fi deja destul de ciudat.
Căpitane, vino la toaleta de femei.
Vin.
Fii atent.
Nu mai e nevoie să cauți cadavrul.
Arme false.
Execuție falsă.
Trebuie să-i interogăm pe toți.
Căpitane, am găsit ceva în magazie.
- Porcario? - Da.
- Unde e baia pentru bărbați? - La capătul holului, pe stânga.
Luați-i. Urcați-i.
Sunt ostatic, nu mai împingeți!
Femeile ostatice să fie percheziționate numai de polițiste!
Hai să-i ridicăm.
- Cum? - Valerie Keepsake.
Urcă în autobuz.
- Kenneth Damerjian. - Da.
Prima persoană.
- Peter Hammond. - Eric Dodge.
- Stai! - Chaim. Mă numesc Chaim.
Jigodia naibii!
Stai puțin.
Spune-mi numele tău.
Spune-ți numele.
Lucrez în bancă!
Sunt agentul de securitate al băncii!
O s-o lămurim noi.
Nimeni nu ascultă!
O să lămurim totul. Hai.
- Nu mă sui în autobuz! - Ba da.
- Mișcă-te. - Nu vreau! Lucrez la bancă!
Collins, te ocupi tu?
Lucrez la bancă!
Urcă-l în autobuz.
- Nu mă ascultă nimeni! - Liniștiți-vă. Urcați-vă în autobuz.
- Haide! - Pe aici.
Polițist, du-o la sergent.
Hai să-i trecem pe câțiva dintre ei în partea cealaltă.
Haide.
Căpitane? E total anapoda.
Au gândit asta de la cap la coadă.
Explică-mi.
I-am pozat pe toți cei care au ieșit,
i-am interogat, le-am arătat pozele.
Mai nimeni nu poate indica pe cineva vinovat de ceva.
I-am întrebat dacă pot recunoaște pe cineva care nu e unul din cei răi.
Chiar dacă cineva părea un posibil suspect,
alți doi, trei oameni îl elimină.
Parcă nu s-ar fi întâmplat nimic.
- Și amprente? - Peste tot. Și ce-i cu asta?
- Dovedesc doar că au fost acolo. - Alibi?
Aproape toți au.
Chiar dacă un alibi se clătină,
un ostatic tot zice că e unul din băieții buni.
Și o luăm de la început.
Recidiviști?
Un angajat cu ceva antecedente juvenile.
Scuzați-mă.
Un client avea mandat pentru neplata alocației.
Altul, două antecedente, furt de mașini.
Din nou, aceeași problemă. În plus, era idiot.
- Camerele din bancă? - Inutile.
S-au gândit la aproape tot.
- Mie mi se pare că la tot. - Cu următoarea excepție.
N-am găsit arma de calibrul 357 mm și nici infractorul cu arma.
N-ar avea amprente.
- Pune-i capăt. - Să-i pun capăt?
Ce-ai vrea să-ți spun?
Căpitane, treaba asta pute rău.
Tu ai spus-o.
N-ai niciun jaf, niciun suspect.
Nimeni nu mă presează să caut răspunsuri.
N-o să te presez nici eu. Pune-i capăt.
Nu mă așteptam la asta.
Vă găsesc eu alte cazuri de rezolvat.
Bine.
Uite ceva la care probabil te așteptai.
- Au găsit banii lipsă de la Madrugada. - Nu mai spune!
Vrei să știi unde erau?
- În contul meu? - Nu.
- În casa mea de vară din Sag Harbor? - Nu.
- În portofelul meu? - Nu.
Atunci, nu. Nu vreau să știu.
Ce porcărie!
Suntem singurii care vrem să-i prindem pe ticăloși...
și ei așa ne atacă?
Eu zic să ne ducem după acuzatorii tăi...
în stilul lui Michael Corleone.
"Michael Corleone, te lepezi de Satana?"
"Da, mă lepăd."
Nu e niciun 392 pe listă.
- Poftim? - Cutia de valori.
Conform registrelor, 392 nu există.
Albinoasă ticăloasă, mincinoasă și dichisită!
- N-a zis Coughlin să lăsăm asta? - Haide.
Mulțumesc, domnule judecător. Îl iau mâine?
- Da. - Mulțumesc.
Domnule detectiv,
ce treabă ai cu judecătorul Pasqua?
Polițienească.
- Nu ți s-a spus să-i pui capăt? - Am o treabă de făcut.
Și de când treaba ta e mai importantă decât cariera?
- Ai uitat înțelegerea noastră? - Nu aveam așa ceva.
Hai să-ți explic cu funcționează asta.
Nu, hai să-ți explic eu.
Apeși aici ca să înregistrezi și aici ca să asculți.
Mai e vorba și de 140.000 de dolari cu care cineva a plecat...
după arestarea lui Madrugada.
N-am avut nicio legătură cu aia.
Am vrea să fim de partea ta.
În schimbul unei fapte imorale?
Fără să par nerespectuos,
dar nu vreau să fiți de partea mea, domnule primar.
Sunt nevinovat.
Nevinovat sau nu, te îngropăm.
Dă-i domnișoarei White orice are nevoie sau cariera ta s-a sfârșit.
Terminată.
Kaput.
Și? Mi-ai dat ce am vrut.
Cariera ta e înfloritoare.
Ce ascundea Case?
Există un proverb renumit al baronului de Rothschild.
"Când pe străzi e sânge, cumpără proprietăți."
Cred că domnului Case i-a plăcut mult.
Dar nu e diferit de jumătate din cei din Fortune 500.
Uită, detective.
Ești un polițist bun.
Orașul are nevoie de tine.
- Doamnă! Ați greșit locul. - Am o întâlnire.
Arthur.
- Bună dimineața. - Domnișoară White.
Ia loc.
Mulțumesc, Vincent. Asta e tot deocamdată.
Ce a spus?
Detectivul Frazier s-a dovedit a fi foarte ager la minte.
Dar i-am accelerat cariera și e sub control.
Așa sper. Și plicul?
Unde e acum?
Liderul bandei o să-l țină...
ca asigurare că n-o să cauți să te răzbuni.
Are o părere foarte proastă despre tine.
Care anume?
Păi, pe scurt, pentru că te-ai îmbogățit...
făcând afaceri cu naziștii în timpul Holocaustului.
Da.
Asta a fost acum 60 de ani. Eram tânăr și ambițios.
Am văzut un drum scurt spre succes și l-am urmat.
Mi-am vândut sufletul.
De atunci încerc să mi-l răscumpăr.
Dar tu cu omul ăsta misterios aveți o înțelegere?
Așa cred. Și a ieșit de acolo cu plicul.
Dacă, într-o zi, o să se întoarcă să te șantajeze,
o să-l plătești și o să-l recuperezi.
- Bănuiesc că asta e tot. - Așa cred.
- Aiurea! - Poftim?
N-a trecut prin asta ca să vâre plicul tău sub salteaua lui.
Nu s-au atins de bani, Arthur.
Și?
Deci trebuie să fi ieșit de acolo cu încă ceva.
Banca a zis că nu lipsea nimic,
deci trebuie să fi fost ceva în cutia aia...
mai valoros decât plicul tău.
Nu e nevoie să-mi spui.
Un singur lucru putea să fie.
Diamante.
Și mai e și inelul.
Inelul Cartier.
A fost al soției unui bancher parizian.
O familie avută de evrei francezi.
Când a venit războiul, inelul și tot ce dețineau...
s-a confiscat. Ei au fost trimiși în lagăre de concentrare. Niciunul n-a supraviețuit.
Eram prieteni.
I-aș fi putut salva.
Dar naziștii plăteau prea bine.
Pot să am încredere că ce ai aflat astăzi aici...
o să rămână confidențial...
indiferent de ce crezi?
Da, Arthur.
Mi-ar plăcea să-ți spun ce monstru ești,
dar îl ajut pe nepotul lui Bin Laden să-și ia un apartament pe Park Avenue.
Dacă ar fi adevărat, nu mi-ai spune.
Te înregistrăm ca persoană de referință.
Mă numesc Dalton Russell.
Fiți foarte atenți la ce spun...
căci îmi aleg cu grijă cuvintele și nu mă repet niciodată.
V-am spus numele meu, adică "cine".
"Unde" ar putea fi cel mai rapid descris ca o celulă de închisoare.
Dar e o diferență enormă...
între a fi închis într-o celulă mică și a fi în recluziune.
"Ce" e ușor.
Recent, am plănuit și am pus în mișcare executarea unui jaf bancar perfect.
Asta e și "când".
Cât despre "de ce", dincolo de motivația financiară vădită,
e foarte simplu.
Pentru că pot.
Ne mai rămâne "cum".
Și, așa cum se spune în popor,
aici e buba!
- O să miroasă ca naiba. - La ce te așteptai după o săptămână?
Da.
De ce crezi că am deschis geamul?
La naiba!
Copoiul și partenerul lui intră în bancă.
- Ca să mă prindă? - Nu știu. Sunt doar ei doi.
Da, totul merge perfect.
Da, pe la 17:30. Bine.
Sună bine.
Vorbim mai târziu.
- Scuze. - Scuzați-mă.
Domnule Hammond.
Bună dimineața, domnilor detectivi.
Exact cum a plănuit!
Am un ordin judecătoresc să deschid cutia de valori.
Numărul 392.
Slavă Domnului!
Unde e?
L-am lăsat acolo.
Pe aici.
De ce ai lăsat inelul?
Ai încredere în mine.
L-am lăsat pe mâini bune.
Nu sunt un martir.
Am făcut-o pentru bani.
Dar nu prea merită, dacă apoi nu poți da ochii cu tine.
Respectul e moneda supremă.
Am furat de la un om care și l-a vândut pentru câțiva dolari.
Apoi a încercat să-și spele vina.
S-o înece într-o viață de fapte bune și multă stimă.
- Lasă-mă pe mine. - Lasă-mă.
Era cât pe-aci să meargă.
Bine.
Dar, inevitabil,
cu cât fugi mai departe de păcatele tale,
cu atât mai obosit ești când te ajung din urmă.
Și te ajung.
Ticălosul!
Sigur.
Negreșit.
Cât crezi că valorează?
Dacă vrei să știi, nu ți-l permiți.
Bine că prietena mea nu e aici!
URMĂREȘTE INELUL
"Urmărește inelul"?
- Detectiv Frazier. - Domnule Case.
- Ce faci? - Grozav.
Nimeni n-a fost ucis la bancă. Toată lumea e fericită.
Asta e minunat!
- Detectiv Mitchell. - Domnule Case.
- Luați loc, domnilor. - Mulțumesc.
- Pot să vă ofer ceva? - Nu.
Trebuie să recunosc...
că am fost foarte impresionat...
de cum ați rezolvat problema.
Mulțumesc.
Când aud "elita poliției newyorkeze"...
mă gândesc la voi.
Ne apărați pe restul dintre noi fără să arătați vreun efort.
- Scuzați-mă. - Ce e așa amuzant?
Când spuneți "restul dintre noi", uitați-vă în jur.
Asta e o categorie în care nu vă mai încadrați de mult timp.
Touché! Nu neg, mi-a mers bine.
Așa e. Dar am o nelămurire.
Am un caz...
în care jefuitori înarmați au luat cu asalt banca dumneavoastră.
E banca dumneavoastră, nu?
Sunt președintele consiliului director.
Apoi...
Jefuitorii dispar, puf!
Fără să ia un șfanț.
- Mă întrebați pe mine? - Da.
E banca dumneavoastră. Dumneavoastră o dețineți.
E o parte mică din organizația noastră.
Nu sunt jefuitori, nici victime, nici pradă.
O noutate în istoria poliției.
N-am mai auzit.
Trebuie să te întrebi ce dracu' s-a întâmplat.
Nu-mi place tonul dumneavoastră, domnule polițist.
Atunci dați-mi un răspuns cinstit.
E banca fondatoare a imperiului dumneavoastră. E puiul dumneavoastră.
Ce credeți că s-a întâmplat?
- N-am idee. - Zău așa.
Să vă spun ce cred eu.
Cred că ați trimis-o pe domnișoara White să rectifice situația.
Cred că ați plătit-o. Ce căuta acolo?
E absurd.
Sugerați că am vreun amestec?
392.
Cutia de valori 392. Care e povestea cu ea?
- Habar nu am. - Nu mă mințiți.
- Nu mint. - M-am uitat pe registrele băncii...
cu cutiile de valori din banca dumneavoastră.
La început, totul părea în regulă,
dar exista o cutie care nu era înregistrată...
încă din 1948.
Oare cine ar putea descifra acest mister?
Probabil cel care a construit...
banca în 1948.
Nu se leagă, domnule Case.
Mă tem că nu vă mai pot fi de niciun ajutor, domnule detectiv.
E ceva foarte rău, nu?
Domnule Frazier, mi-am petrecut toată viața slujind omenirea.
Întrebați pe oricine care mă cunoaște.
O să garanteze pentru mine, pentru ce-am făcut.
Oare? Și după ce o să aflu adevărul despre inelul ăsta?
Nu prea cred.
Ați spus despre noi, că suntem elita poliției.
Apreciem asta.
Ce frumos!
Haide. O să luăm urma inelului.
- Keith, arată-mi pantoful. - Poftim?
- Arată-mi pantoful. - De ce?
N-am mai văzut pe nimeni să ia la șuturi pe cineva în așa hal.
Da.
I-ai spus vreo două de i-au mers fulgii.
O să avem nevoie de un polițist de circulație.
Bună ziua.
- Aveți rezervare? - Îl caut pe primar.
- Pot să vă iau pălăria? - Nu, cumpără-ți.
Vor să investească patru miliarde în următorii patru ani.
Și e totul aranjat.
Scuzați întreruperea, dar există un vechi proverb american:
"Când pe stradă e sânge, cineva intră la închisoare."
Edwin, ne scuzi, te rog?
Ce e, domnule detectiv?
Cred că domnul Frazier vrea o încheiere.
Ăsta e un cuvânt bun, încheiere.
Caz închis. Înțelegeți ce vreau să spun?
Ăsta e numărul...
de la Biroul pentru Crime de Război, din Washington, D.C.
Vreți să apăreți pe prima pagină a New York Times?
Perfect!
Să aveți grijă să-mi scrie numele corect: Frazier cu "z".
Puteți păstra stiloul.
Ați făcut copii?
Zău așa.
Trebuie să înlăturăm adevărații infractori de pe străzi, domnule primar.
Bine. Mulțumesc pentru masă.
Crime de război?
În ce m-ai băgat de data asta?
Mamă!
- L-ai adus pe ăla micu'? - Și biluțele.
Încetișor.
Stai să-mi scot arma înainte să-mi scot pușcociul.
Poc, poc!
Diplomă de merit - KEITH FRAZIER Pentru devotament,
succese și serviciu exemplar în cadrul...
poliției, cum o demonstrează numirea ta...
în funcția de DETECTIV PRINCIPAL.
- Scuze. - Scuzați-mă.
- De ce nu ieși pe ușă? - O s-o fac.
O să ies pe ușă când sunt gata.
Ticălosul!
Hai, iubitule. Se răcesc cătușele.
SubRip & Sync: Driv3r